Szokalopulosz Georgis

NÉGY ERŐ

JÉZUS FELTÁMADÁSÁBAN

A feltámadás ereje bennünk

Kereskedelmi forgalomba nem hozható!

Szólj 1 Szót! Alapítvány

Cegléd, 2025

Szokalopulosz Georgis

NÉGY ERŐ

JÉZUS FELTÁMADÁSÁBAN

A feltámadás ereje bennünk

Szerkesztette: Szokalopulosz Patricia

A bibliai idézetek a Magyar Bibliatársulat újfordítású Bibliájából (RÚF

2014) származnak, ha ettől eltértünk, azt jeleztük.

Copyright © Minden jog fenntartva!

A kiadvány bármely részének bármilyen formában, bármilyen elektronikus vagy

mechanikus eszközzel történő sokszorosítása vagy továbbadása, ideértve fénymásoló,

adatrögzítő berendezés, vagy más jellegű adattároló és adatbeolvasó eszközök

használatával tilos!

Kereskedelmi forgalomba nem hozható!

Szólj 1 Szót! Alapítvány

Adószám: 19399164-1-13

Bankszámlaszám: 11742025 – 24444253 (OTP Bank)

Cegléd, 2025

Tartalomjegyzék

BEVEZETÉS 4.o.

A FELTÁMADÁS EREJE BENNÜNK 6.o. 1. A feltámadás, mint Isten országának áttörése 7.o. 2. A kijelentés szelleme: amikor a hit már nem erőlködik 11.o. 3. Amikor Isten minden ereje megmozdult 16.o. 4. A feltámadás ereje bennünk: az új identitás valósága 23.o. 5. Hogyan válik élővé bennünk a feltámadás ereje? 26.o.

BEFEJEZÉS és IMA 29.o.

Bevezetés

Kevés olyan üzenete van az evangéliumnak, amely annyira alapjaiban képes megváltoztatni az ember szívét, mint a feltámadás erejének megértése. A feltámadás ugyanis nem egyszerű teológiai információ, nem is csupán a húsvéti történet központi eseménye. A feltámadás Isten erejének legtisztább, legmélyebb és legátfogóbb megnyilvánulása, amely nem pusztán Jézust érintette – hanem bennünket is. A feltámadás ereje ugyanis nem maradt a sír körül, nem szűnt meg a mennybemenetellel és nem veszett el az emberiség történelmében. A feltámadás ereje ma is él és ott működik minden újjászületett hívő szellemében.

Ám ezt az erőt nem lehet pusztán értelemmel felfogni. Ezt az erőt nem lehet lexikonokból megtanulni. A feltámadás ereje csak úgy válik valósággá egy hívő életében, ha megnyílik a szív, ha elcsendesedik az elme és ha a Szent Szellem megvilágosítja a belső ember szemeit. Mert a hit nem intellektuális erőfeszítés, hanem szívből fakadó meggyőződés. És ez a meggyőződés akkor születik meg, amikor Isten Szellemének a kijelentése beragyogja az ember szívét. Pál apostol ezért imádkozott az Efézusi levélben: „…adjon nektek a mi Urunk Jézus Krisztus Istene, a dicsőség Atyja bölcsességnek és kijelentésnek Szellemét… és világosítsa meg a ti szívetek szemeit, hogy tudhassátok, mi az Ő hatalmának fenséges nagysága irántunk, akik hiszünk.” (Ef 1:17–19)

Ez a füzet azért született, hogy ez a „megvilágosodás” megtörténjen. Hogy a feltámadás ereje ne csupán egy vers legyen, vagy egy történet a Bibliában, hanem belső valóság, szellemi meggyőződés és mindennapi tapasztalat. Mert ha megérted, milyen erő működik benned, másképp nézel szembe a nehézségekkel, másképp imádkozol, másképp döntesz és egészen másképp jársz az Úrral.

A

FELTÁMADÁS EREJE

BENNÜNK

1. A feltámadás,

az Isten országának áttörése

A feltámadás a legdrámaibb üzenet, amit a világ valaha hallott. Addig minden ember sorsa ugyanabba az irányba tartott: a halál és az elmúlás felé. Senki sem tudott kitörni a halál hatalmából. Senki sem tudta áttörni a sötétség kapuit. Senki sem tudott visszatérni onnan, ahová minden ember került.

Ám amikor Jézus meghalt, valami egészen más történt. A Szentírás egyik legerőteljesebb kijelentése világosan kimondja Vele kapcsolatban:

„…akit Isten feltámasztott, feloldotta a halálnak fájdalmait, mivel lehetetlen volt néki, hogy a halál fogva tartsa őt.” (Apcsel 2:24)

Ez a vers nem csupán azt mondja el, hogy Jézus feltámadt — hanem azt is, hogy a halál képtelen volt Őt magánál tartani. Isten ereje teljes mértékben felülírta mindazt, amit az emberiség addig ismert a halál hatalmáról.

A halál először találkozott valakivel, akivel nem tudott mit kezdeni. Először történt meg, hogy „lehetetlen” volt fogva tartania valakit. Ez azt jelenti, hogy valami olyan erő jelent meg Jézus feltámadásában, amely miatt a halál – amely addig mindent és mindenkit uralt – képtelenné vált arra, hogy hatalmat gyakoroljon fölötte.

Az Ószövetség idején a halál olyan uralom volt, amely előtt minden ember meghajolt. A legnagyobb próféták, a legerősebb királyok, a legismertebb hősök is ugyanoda kerültek. Ábrahám is meghalt, Dávid is meghalt és a próféták is meghaltak — és senki sem jött vissza a saját erejéből. A halál mindenkit „magának tartott meg”.

A názáreti Jézus feltámadása azonban egy új korszakot nyitott meg. A halál olyan erővel találkozott, amely meghaladta saját természetét és képességét. Amikor Jézus a halálban volt, a halál képtelen volt uralkodni rajta — nem azért, mert Jézus emberként erősebb lett volna nála, hanem azért, mert Isten ereje teljes egészében áthatotta Őt.

Jézus feltámadása tehát nem csupán az életbe való visszatérés volt, hanem Isten Országának áttörése a halál szférájába. Isten erejének behatolása oda, ahová soha semmilyen isteni erő nem hatolt le ennyire mélyen. A feltámadás pillanatában a menny minden energiája egyszerre csapódott bele a sötétség birodalmába.

Ez a dráma az egész üdvtörténet középpontja. A kereszt nem érthető meg a feltámadás nélkül. Krisztus áldozata nem válik teljessé, ha a halál meg tudta volna Őt tartani. A feltámadás az Atya pecsétje arra, hogy a megváltás műve befejeződött és az ember előtt új út nyílt meg Jézus Krisztus feltámadott testén keresztül. Ez az út átvezet a halálból az életre.

Ezért mondja Jézus:

„Én vagyok a feltámadás és az élet.” (Jn 11:25)

A halál tehetetlensége Jézussal szemben azt jelenti, hogy minden olyan erő, amely addig végzetes és megmásíthatatlan volt az ember számára, most elvesztette az uralmát. Ezért mondja Pál:

„Halál! hol a te fullánkod? Pokol! hol a te diadalmad?” (1Kor 15:55)

A názáreti Jézus feltámadása után a halál már nem végső hatalom. Az emberiség számára nem a sír az utolsó állomás, hanem az örökkévalóság - a hívőknek pedig az örök élet -, mert Jézus diadalt aratott azon, amin senki más nem tudott győzni.

A Feltámadás tehát nemcsak esemény, hanem Személy. A feltámadás nem múlt idő, hanem jelenvaló erő. És ez az erő nem kívülről hat ránk – hanem bennünk él.

2. A kijelentés Szelleme:

amikor a hit már nem erőlködik

A hívő életében minden ott kezdődik, ahol a szív megnyílik Isten előtt. Sokszor próbálunk hinni, próbálunk megvallásokat tenni, próbálunk helyesen gondolkodni, de mindez olyan, mintha „izomból” próbálnánk megmozdítani azt, ami csak a Szent Szellem erejével mozdul.

Az igazi hit viszont nem görcsöl.

Az isteni hit nem erőlködik.

A bibliai hit nem használ különböző technikákat.

A kereszténység mélysége és ereje nem az emberi értelemben, hanem a kijelentésben rejlik. A Biblia újra és újra hangsúlyozza, hogy az isteni igazságokat nem lehet pusztán intellektuális úton elsajátítani. Jézus maga mondja Péternek, amikor az felismeri Őt Messiásként:

„Nem test és vér jelentette ezt meg neked, hanem az én mennyei Atyám.” (Mt 16:17)

Az igazi megértés mindig felülről érkezik. A kijelentés soha nem a fejben születik– csak a szívben.

A hit pedig a szív természetes reakciója arra, amit Isten kijelent. Amikor a Szent Szellem megérinti a belső embert, a hit egyszerűen megszületik. Nem kell „rávenni” magad valamire. Nem kell meggyőznöd magad valamiről. A hit Isten kijelentéséből fakad, mert a szív felismerte az igazságot.

Ezért imádkozott Pál, hogy Isten nyissa meg a belső ember érzékeit:

„Világosítsa meg szívetek szemeit…” (Ef 1:18)

A „szív szeme” egy különös kifejezés. Arra utal, hogy a valóság láthatatlan világa nem fizikai érzékekkel látható, hanem belső látással. A hívőnek meg kell tanulnia nemcsak nézni, hanem látni. A hétköznapi élet tele van olyan helyzetekkel, ahol a látható valóság ellentmond annak, amit Isten mondott. Ilyenkor nem az a kérdés, mit látunk fizikailag, hanem az, hogy mit látunk a szívünkkel.

Ilyen helyzetben volt Elizeus szolgája is, amikor a szíriai sereg körülvette a várost. A fiatal szolga csak annyit látott, hogy ellenség veszi körbe őket. Elizeus azonban az igazi valóságot látta. Ezért imádkozott így:

„Ó, Uram, nyisd meg kérlek az ő szemét, hogy lásson.” (2Kir 6:17)

És amikor az Úr megnyitotta a fiú szemét, a hegy tele volt tüzes szekerekkel és angyalokkal. A valóság nem változott meg – csupán láthatóvá vált. A kijelentés Szelleme azt teszi, hogy a hívő meglátja azt, amit Isten lát: hogy körülötte nemcsak problémák vannak, hanem isteni védelem; nemcsak akadályok vannak, hanem mennyei lehetőségek; nemcsak szűk csapdahelyzet van, hanem tágas tér, amelyet Isten készített számára.

A hit ezen az isteni látáson alapul. A hit nem a vak reménykedés próbálkozása. A hit nem a pozitív gondolkodás vallásos formája. A hit a kijelentésből fakadó bizonyosság. Amikor Isten megmutat valamit, a hívő egyszerűen elkezd úgy élni, mintha a valóság már látható lenne – mert a szívében már tényleg az.

A kijelentés tehát nem egy extra plusz dolog a hívő számára, hanem a szükségszerű alap. És csak a kijelentés teszi lehetővé, hogy megértsük, mit jelent a feltámadás ereje bennünk.

Az ember sokszor azért nem tud hinni, mert a szív szeme zárva van, nem pedig azért, mert túl kevés ismerete van. A kijelentés teszi élővé az Igét. A kijelentés az, amikor a Biblia már nem csak betű – hanem élet, szellemi erő és valóság lesz. Amikor egy igevers egyszer csak „átforrósodik” belül és olyan helyekre esik, ahová addig semmilyen emberi szó nem tudott behatolni.

A hit akkor kezd működni, amikor a szív felismeri:

„Ez igaz. Ez rám vonatkozik. Ez az én valóságom.”

Az igazi hit innen fakad – és innen kezdődik a feltámadás erejének megélése is.

3. Amikor Isten minden ereje megmozdult:

az Isten erejének négy arca a feltámadásban

Az Efézus 1:19–20 különös igeszakasz. Pál apostol mintha a nyelv határait feszegetné, hogy leírja azt a hatalmas erőt, amely a feltámadáskor megmozdult.

Négy különböző görög szót használ az „erőre”, mintha egyetlen szó nem lenne képes visszaadni Isten cselekvésének nagyságát.

A feltámadásban Isten egész lénye mozdult meg. A menny legmélyebb ereje, Isten teljes energiája cselekedett. Pál így írja:

„…hatalmának ezzel az erejével munkálkodott Krisztusban, amikor feltámasztotta őt a halálból, és jobbjára ültette a mennyekben” (Ef 1:19–20)

Amikor Isten feltámasztotta a názáreti Jézust, nem egyetlen erő működött. Pál apostol azt mondja, hogy Isten négyféle erejének együttes munkája által hozta ki Jézust a halálból. Ezek együtt alkotják azt az óriási, minden határt átlépő isteni energiát, amely egyszerre mozdította meg a mennyet, a földet és az alvilágot.

És a döbbenetes kijelentés az, hogy ez az erő nem csupán Jézus Krisztus számára működött.

Pál szerint ugyanez az erő működik bennünk is.

„…milyen mérhetetlenül nagy az ő hatalma rajtunk, hívőkön.” (Ef 1:19)

Ez azt jelenti: Isten ugyanezt az erőt elérhetővé tette a hívő számára is.

A dünamis ereje – a kirobbanó isteni csodatevő energia

A dünamis Isten kirobbanó csodatevő ereje, amely képes áttörni minden akadályt. Ez az erő működött Jézus csodáiban, ez az erő támasztotta fel a halottakat, gyógyította meg a betegeket és ez az erő munkálkodik ma is a Szent Szellem által.

Ez az erő hozta ki Péter a börtönből az angyal vezetésével.

Ez az erő nyitotta meg a Vörös-tengert, amikor Mózes felemelte a pálcát.

Ez az erő állította talpra a béna embert Péter szavaira:

„Ezüstöm és aranyam nincsen, de amim van, azt adom neked…”

A dünamis az a hatalom, amely csodát tesz ott, ahol emberi megoldás már nincs.

Amikor ez az erő megjelenik, a szellemvilág egész atmoszférája megváltozik.

A feltámadott Jézus ezt az erőt kapcsolja a Szent Szellem jelenlétéhez:

„… erőt kaptok, amikor eljön hozzátok a Szent Szellem.” (Apcsel 1:8)

A hüperballó ereje – az erő, amely túlhalad minden

mértéket

Ez az erő nem egyszerűen elegendő – mindig sokkal több, mint amire szűkség van. Isten soha nem „épphogy csak” cselekszik. Ez az isteni erő nem ismeri a korlátokat.

Isten csodái túláradóak. Nem éppen elegendő, hanem bőségesen több, mint amire szükség lenne. Isten mindig túltesz minden elképzelésen.

„Aki pedig mindent megtehet sokkal bőségesebben, mint ahogy mi kérjük vagy gondoljuk, a bennünk munkálkodó erő szerint.” (Ef 3:20)

Amikor Jézus öt kenyérből és két halból etette meg az embereket, tizenkét kosár maradt tele. Amikor a pusztában Izrael húst kért, Isten nem néhány madarat küldött — hanem annyit, hogy derékmagasságig borította a környéket.

Isten ereje mindig felülmúlja az emberi szükséget.

Az iszkhüsz ereje – a kifogyhatatlan izomerő

Ez az erő hordozta Jézust a földi szolgálata során és ez az erő hordozza a hívőt is akkor, amikor elfáradna. A szellemi élet nem emberi kitartásból működik, hanem abból az erőből, amelyet Isten ad.

Ez az erő az, amely megújítja és felfrissíti az embert, amikor a saját ereje elfogy. Ez tartotta meg Illést, amikor üldözték, ez adta Dávidnak az erőt, amikor Ziklágban minden összeomlott és ez állította talpra Pált, amikor megkövezték Lisztrában.

Isten ereje nem fárad el.

Isten ereje nem apad el.

És a hívő, aki szolgál ebbe az erőbe kapcsolódhat be:

„…ha valaki szolgál, úgy szolgáljon, mint aki azt Istentől kapott erővel végzi.” (1Pt 4:11)

A kratosz ereje – az uralom, amelynek semmi sem állhat

ellen

Ez az erő az, amely uralkodik minden más erő felett. Ez az erő az, amely Jézust a mennybe emelte és az Atya jobbjára ültette. Ez az erő az, amely előtt minden hatalom meghajol.

„Minden hatalom nékem adatott mennyen és földön.” (Mt 28:18)

Ez az erő fogja elnémítani végül az ellenséget.

A Biblia azt mondja, hogy az Atya Isten a megdicsőült Jézust felemelte és maga mellé ültette:

„…feljebb minden méltóságnál és hatalmasságnál, minden erőnél és uralomnál, sőt minden névnél is, … nemcsak ebben a világban, hanem az eljövendőben is. Mindent az ő lába alá vetett.” (Ef 1:21-22)

Ez az erő nem vitatkozik — uralkodik.

Ez az erő az, amellyel Jézus vissza fog térni és amely meg fog nyilvánulni akkor, amikor egyetlen leheletével semmisíti meg az Antikrisztust, akibe a Gonosz az összes erejét belehelyezte:

„…megemészti szája leheletével…” (2Thessz 2:8)

És Pál apostol kijelenti: ez az erő munkálkodik bennünk.

4. A feltámadás ereje bennünk:

az új identitás valósága

A hívő ember legmélyebb identitása nem az, amit érez, nem az, amit gondol magáról és nem is az, amit mások mondanak róla. A hívő identitását az határozza meg, ami a názáreti Jézussal történt a feltámadás pillanatában. Ugyanis a feltámadás nemcsak Jézust emelte fel — hanem a hívőt is.

Pál apostol döbbenetes kijelentése szerint:

„Ő vele együtt feltámasztott és a mennyei világba ültetett bennünket Krisztus Jézusban.” (Ef 2:6)

Ez a kijelentés egy teljesen új szellemi valóságot határoz meg. A hívő többé nem „földi ember”, aki időnként próbál a mennyhez kapcsolódni. A hívő szelleme a mennyben van Krisztusban, az Atya Isten jobbjánál. A belső identitása nem ebből a világból való. A természetét nem a régi ember határozza meg, hanem a Krisztusban kapott új élet.

Ez azt jelenti, hogy amikor a názáreti Jézust felemelte az Atya, akkor a hívő szelleme is felemeltetett. Amikor Jézus áthatolt a mennyei világokon, a hívő számára is egy új út nyílt meg. A feltámadás nem csupán Jézust hozta ki a halálból — hanem bennünket is kiemelt a régi természetből és a régi életből, kiemelt a sötétség hatalmából és új pozícióba helyezett.

A feltámadás ereje tehát nem csupán egy lelkesítő gondolat. Ez egy szellemi helyzet, egy új létállapot, amelyben a hívő már most él. Ezért a feltámadás ereje nem egyszeri esemény a történelemben, hanem új természet a hívőben. Ezért mondja Pál:

„Ha valaki Krisztusban van, új teremtés az.” (2Kor 5:17)

A hívő belső embere már nem a földhöz és nem a testi származáshoz van kötve. A hívő szelleme a mennyben ül Krisztusban, olyan közel az Atyához, hogy semmi a világon nem választja el Tőle. Ez a pozíció teljesen átformálja a hívő életét: a gondolkodását, a döntéseit, az identitását, a bátorságát és a reménységét.

Ez az új teremtés nem csupán elméleti állapot, hanem isteni valóság. A régi élet elmúlt — de nem csupán a múltbeli bűnök. Elmúlt minden, ami a régi természethez tartozott: a félelem, a bűntudat, a megkötözöttség, a szellemi sötétség és a halál árnyéka. Az új élet nem fokozatos átalakulás, hanem azonnali új szellemi pozíció, amelyből a hívő elkezd élni.

A feltámadás ereje ezt a pozíciót teszi élővé. Ezért tud a hívő hittel imádkozni. Ezért tud a hívő bátorsággal dönteni. Ezért tud a hívő ellenállni a sötétségnek. Mert Krisztus ereje működik benne — és a hívő megtanul együttműködni azzal, ami már az övé.

Ezért mondja János apostol:

„Nagyobb az, aki bennetek van, mint aki a világban van.” (1Jn 4:4)

Ez az erő vezet végig a nehéz időszakokon, ez ad erőt a helytálláshoz és ez emeli át a hívőt olyan helyzeteken, ahol a természetes ember összeroppanna.

Egy újjászületett keresztény ember nem a körülmények áldozata, nem a félelmek foglya és nem a múlt terheit cipeli.

A hívő egy olyan erőnek a hordozója, amely legyőzte a halált. Ez a feltámadás ereje.

5. Hogyan válik élővé bennünk a feltámadás ereje?

Sokan hisznek Krisztus feltámadásában, de kevesen élik át a feltámadás erejét. Pedig a Biblia nem arra hív, hogy csupán higgyünk a történelmi tényben, hanem arra, hogy részesedjünk az erejében.

A feltámadás ereje nem csupán elméleti igazság — gyakorlati valóság is. A Biblia tele van olyan emberekkel, akik a mindennapokban tapasztalták meg, hogy Isten ereje velük van.

Mózes előtt a Vörös-tenger állt — mögötte a hadsereg. Emberi szempontból nem volt kiút. Isten mégis megnyitotta a vizet.

Dániel az oroszlánok vermében volt — mégis sértetlenül jött ki.

József börtönbe került — Isten mégis felemelte Egyiptom királya mellé.

Pétert bilincsbe verték — de az angyal kivezette a fogságból. Pál többször hajótörést szenvedett — mégis folyamatosan továbbhaladt küldetésében.

Ők mind ugyanazzal az erővel találkoztak: a feltámadás erejével, amely képes belenyúlni a lehetetlen helyzetekbe és megváltoztatni azokat.

De hogyan válik ez az erő élővé bennünk?

Először is, a feltámadás ereje ott kezd működni, ahol az ember szíve megnyílik a feltámadásba vetett hitre. A feltámadás ereje nem az értelmünkön keresztül árad be, hanem a szívünkön keresztül.

A Szent Szellem akkor kezd el dolgozni bennünk, amikor már nem mi akarunk irányítani, nem a saját gondolatainkat akarjuk megvédeni, hanem engedjük, hogy Isten Szelleme formálja a belső világunkat.

A feltámadás ereje akkor működik, amikor a hívő Isten valóságára néz, nem a látható körülményekre.

A hit nem tagadja a problémákat — de nagyobbnak látja Istent, mint a problémát.

Amikor egy keresztény ember szíve tele van bizonyossággal, hogy Isten ereje működik benne, akkor:

• a félelem elveszíti a hatalmát,

• a kétség nem tud gyökeret verni,

• a reménytelenség eltűnik,

• a hívő beszéde megváltozik,

• és az ember cselekedetei is az isteni valóságot tükrözik.

A hívő nem azért győz, mert ő maga erős, hanem azért, mert a feltámadás ereje benne él. Ezért tud szembe menni olyan helyzetekkel, amelyek másokat összetörnének. Ezért tud reménykedni akkor is, amikor a látható valóság reménytelen. Ezért tud szeretni akkor is, amikor az emberi szeretet már elfárad. Mert Krisztus új élete működik benne.

A feltámadás ereje tehát nem csupán csodákban mutatkozik meg — hanem abban is, hogy egy hívő hűséges, kitartó, állhatatos és képes Isten akaratát követni minden

körülmények között.

A feltámadás ereje egy mindennapi valóság, amely folyamatosan dolgozik bennünk és a Szent Szellem napról napra eleveníti meg a szívünkben. És megtart akkor is, amikor a saját erőnk elfogyna.

BEFEJEZÉS

IMA

Befejezés

A feltámadás üzenete annak a bizonyossága, hogy Isten olyan életet adott a hívőnek, amely nem a földi határok keretei között mozog. A kereszténység nem a túlélés művészete, hanem a feltámadt élet valósága. A hívő azért képes felemelt fővel járni, mert nem egy elmúló világ értékeihez ragaszkodik, hanem ahhoz az élethez, amely az örökkévalóságból árad.

A feltámadás ereje azt jelenti, hogy van olyan erő, amely képes áthatolni a legerősebb sötétségen, átvezetni a legnehezebb próbatételeken, átalakítani a gondolkodást és erőt adni ott is, ahol semmi sem látszik lehetségesnek. Ez az erő nem a hívő sajátja, de mégis benne működik — ugyanaz az erő, amely Krisztust felemelte a halálból, ott munkálkodik a hívő szellemében.

A hívő életének célja nem az, hogy önmagában erőssé váljon, hanem hogy egyre mélyebben megismerje azt az erőt, amely már a birtokában van. A feltámadás ereje akkor válik láthatóvá, amikor a hívő tudatosan, hittel és engedelmességgel él ebben az új természetben. Nem azért győz, mert minden akadály megszűnik előtte, hanem mert az akadályok között is úgy jár, mint aki tudja, hogy az ereje nem önmagából származik.

A feltámadás ereje csendben is munkálkodik. Ott van a döntésekben, a szívállapotokban, a kitartásban, a reményben és az Isten iránti hűségben. Olykor drámai módon mutatkozik meg, máskor csak annyit érzékel belőle az ember, hogy tovább tud menni, amikor természet szerint már nem lenne ereje hozzá. És néha úgy változtat meg helyzeteket, hogy a hívő csak utólag érti meg, milyen erők mozdultak meg az ő érdekében.

A keresztény élet útja a feltámadás fényében vezet előre. A hívő nem a múltját hordozza magával, hanem a jövőt, amely Krisztusban már elkészült. A régi ember kötöttségei nem határozzák meg többé az életet, mert a Krisztusban kapott új természet már más alapokra épül. A hívő élete nem a régi határain belül mozog — a feltámadás új távlatokat nyitott meg előtte.

Ezért mondja az Írás:

„Krisztussal együtt feltámadtatok.” (Kol 3:1)

Ebben a kijelentésben ott van minden.

A hívő nem csak követője Krisztusnak — részesévé vált annak az életnek, amelyben Krisztus él. Ez az élet erős, tiszta, győzedelmes és örök. A feltámadás ereje tehát nem csupán tanítás, hanem új identitás. Aki ezt felismeri, az többé nem ugyanúgy jár ebben a világban.

A feltámadás ereje valóság.

Benned munkálkodik.

És mindaz, amit Isten Krisztusban megmutatott, benned is élni akar — most, a mindennapokban, egészen addig, amíg el nem érkezik az örökkévalóság teljessége.

Ima

Imádkozzunk most együtt:

„Mennyei Atyám,

köszönöm Neked azt az erőt, amely minden mást felülmúl és

amelyet Jézus Krisztus feltámadásában megmutattál.

Köszönöm, hogy ugyanez az erő ma is munkálkodik bennem,

mert Benned bízok és hiszem, hogy a feltámadás nem csupán

esemény, hanem élet, erő és szellem, amelyet ajándékba adtál

nekem.

Kérlek, hogy a Te Szellemed nyissa meg a szívem látását, hogy

világosan értsem és felismerjem mindazt, amit készítettél

számomra Krisztusban.

Erősíts meg engem abban, hogy ne csak a láthatókra nézzek,

hanem a láthatatlanra is, ahol a Te erőd és örökkévaló

igazságod állandó és változhatatlan.

Add, hogy a feltámadás ereje formálja gondolkodásomat,

döntéseimet és az életem egész irányát.

Segíts, hogy abban a kegyelemben járjak, amelyből ez az erő fakad és add, hogy mindennap úgy éljek, mint akinek szívében

ott van az az élet, amely legyőzte a halált.

Köszönöm Neked Jézus Krisztust, a feltámadott Urat, Aki

maga a Feltámadás. Köszönöm azt a reménységet is, amely

Őbenne van és általa biztossá vált: hogy ami elkezdődött

bennem, azt Te hűségesen be is teljesíted.

Legyen a Te dicsőséged az életemben láthatóvá — a hitemben, a

kitartásomban, a szeretetemben és abban az erőben, amelyet

Tőled kaptam.

Az Úr Jézus Krisztus nevében.

Ámen..”

KÉRÜNK TÁMOGASD ADÓD 1 %-ával és ADOMÁNYAIDDAL

a Szólj 1 Szót! Alapítványt

Adószáma: 19399164-1-13

(2700 Cegléd, Köztársaság út 8/A)

ALAPÍTVÁNY CÉLJAI:

A keresztény értékek, szellemiség, erkölcs, kultúra és

életvitel ismertetése, népszerűsítése és átadása

ÚJABB és ÁLLANDÓ tartalmakért kattints a következő csatornákra:

Georgisz tanítások OFFICIAL

https://www.youtube.com/@georgisz

Georgisz Szokalopulosz

https://www.facebook.com/Georgisz.Szokalopulosz

georgiszofficial

https://www.tiktok.com/@georgiszofficial

georgiszszokalopulosz

https://www.instagram.com/georgiszszokalopulosz

https://georgisz.hu

Bankszámlasz: 11742025 – 24444253 – 00000000 (OTP Bank)

Kapcsolat: e-mail cím – szolj1szot@gmail.com

Kérünk anyagi támogatásaiddal segítsd az alapítványi célok

hatékony megvalósulását!